Prvo, moje konture.
Silueta.
Ne žurite.
Izdvojite vreme da me gledate.
Obratite pažnju na položaj mojih ruku.
Mojih šaka.
Ko je doneo onu sliku?
Iz skladišta je. Nisam trebala? -Nisi.
Vi ste je naslikali?
Da.
Davnih dana.
Kako se zove?
"Portret dame u plamenu".
Prevod i obrada: Admir Destani (Dartanjan)
Gde da idem?
Uputite se pravo ka drveću.
Ja sam Marijana.
Nekada je bila soba za prijem. Nekorišćena je.
Dugo si ovde? -Tri godine.
Lepo ti je ovde? -Da.
Ostavljam vas da se ugrejete.
Oprosti, sama sam se poslužila. Bila sam gladna.
Ima li vina?
Mogu li biti radoznala?
Kakva je tvoja gospodarica?
Ne poznajem je dobro.
Ovde si tri godine.
Stigla je pre svega nekoliko nedelja.
Odakle?
Iz Benediktinskog reda.
Razmonašila se?
Doveli su je kući.
Upokojila joj je sestra.
Ona je trebala da se uda?
Savladala je bolest?
Ne.
Hoćete li uspeti?
U čemu?
Da je naslikate.
Zašto pitaš? -Oprobao se jedan slikar.
Nije uspeo.
Šta se desilo?
Ne znam.
To je jedina koju imamo.
Još uvek nosi samo monašku odeždu.
Ima plavu kosu? -Da.
Poslužiće.
Prepoznaješ je?
Moj otac je naslikao.
Jedna od njegovih ranijih.
To je bilo u Milanu, pre mog braka.
Prosilac moje ćerke je iz Milana.
Otići ćemo tamo, ako mu se svidi portret. -Otići ćete.
Moram da ti kažem...
Došla je glave slikaru pre tebe.
Na vrlo jednostavan način: odbila je da pozira.
Nikad joj nije video lice. -Zašto ne želi da je naslikaju?
Protivi se ovom braku.
Moraš da je naslikaš bez njenog znanja.
Misli da si tu da joj praviš društvo.
Presrećna je.
Otkako je stigla, ne puštam je napolje.
Zašto?
Nisam bila dovoljno oprezna sa njenom sestrom.
Ona misli da ću je nadzirati.
Ti je posmatraj.
Da li je izvodljivo tako je naslikati?
Više nego biti pratilac.
Portret je stigao pre mene.
Kada sam prvi put ušla u sobu,
zatekla sam moju sliku okačenu na zidu.
Čekala me je.
Čeka vas da idete napolje.
Uđi.
Reci mi, šta se desilo tvojoj gospodarici?
Kako je umrla?
Šetali smo duž litice.
Bila je iza mene i odjednom nestala.
Ugledala sam njeno smrskano telo na dnu.
Videla si je kako pada? - Ne. Mislim da je skočila.
Zašto to misliš?
Nije vrisnula.
Godinama sam maštala o tome.
Umiranju?
Trčanju.
Morate da prikažete uvo i pažljivo proučite hrskavicu,
makar bilo prekriveno kosom.
Treba da bude tople i prozirne boje,
osim rupe, koja je uvek snažna.
Njegova nijansa, čak i na svetlu, mora da podlegne obrazu
koji je izraženiji.
Jesi li donela knjigu?
Da.
Mogu li da je pozajmim?
Doneću je.
Hvala ti.
Čudno je što ovde spavaš.
Gospođice... Gospođice!
Čeka vas.
Dole je?
Pokriću vas. Bije vetar.
Volela bih da se kupam.
Nekog mirnijeg dana. -Da.
Koliko ćeš ostati? -Još šest dana.
Znaš li da plivaš?
Ne znam.
Opasno je ako ne znaš.
Htela sam da kažem da ne znam da li umem da plivam.
Kakav vam je bio dan?
Naporan.
Uvek hoda ispred mene,
i sama šeta plažom.
Započeli ste sa slikanjem?
Ne još.
Nisam je videla da se smeje.
Jeste li pokušali da budete duhoviti?
Je li završeno?
Moja sestra ga je vezla.
Misliš li da je želela da umre?
Ti si prva osoba koja se usudila da me to pita.
Osim tebe?
Ne naglas, ali da.
U svom poslednjem pismu se izvinula. Bez razloga.
Zbog čega bi se izvinjavala?
Što mi je ostavila njenu sudbinu.
Pričaš o tome kao da je to nešto grozno.
Šta znaš o mom braku?
Samo da se udaješ za gospodina iz Milana.
To je sve što i ja znam. Shvataš razlog za moju brigu.
Kad tako predočiš, da.
Predočila sam kako jeste.
Radije bi da si ostala u manastiru?
Život tamo ima svoje prednosti. Ima biblioteka.
Možeš da pevaš ili čuješ muziku.
I lepo je biti ravnopravan.
Meni su manastiri nepravedni.
Otišla sam nakon prve pričesti.
Kaznili su me što sam crtala po beležnici.
Crtaš?
Da, pomalo.
Kada ćeš se ti udati?
Ne znam ni da li ću se udavati. -Ne moraš? -Ne.
Preuzeću očev posao.
Ti možeš da biraš, zato ne razumeš moje muke.
Razumem te.
Kako vam prolaze dani?
Kasno se vratimo, i nemam dovoljno svetla za rad.
Zadržaću je ovde sutra popodne.
Bićeš slobodna da napreduješ.
Možda joj možete dozvoliti da sama izađe.
Ne bojte se. Nije depresivna, samo srdita.
Misliš li da ne znam za njenu srditost?
Dobro znam.
Da, i ja znam.
Gde si naučila italijanski? -U Milanu.
Poznaješ Milano? Jedva čekam da se vratim.
Nisam bila dvadeset godina.
Reci joj da je Milano lep.
Da će joj život biti bogatiji.
Ne razgovara puno sa mnom.
Ne udajem je za ovdašnjeg plemića.
Pokušavam... da je odvedem odavde.
Tamo će biti manje dokona.
I vi ćete isto. -Uistinu. Što da ne?
Krenuću za obalu u isto vreme kad i ti.
Ako ne žuriš da se vratiš za Pariz,
imam prijateljicu koja želi svoj portret.
Hvala vam.
Neće biti lako.
Moj prijateljica je izrazito ružna.
Baš je grdna.
Izmamila si mi smeh.
To se odavno nije desilo.
Nisam ništa uradila.
Ovde si.
Za smeh je potrebno dvoje.
Marijana?
Imaš li duvan?
Da.
Tvoja majka će te sutra pustiti samu napolje.
Bićeš slobodna.
Sloboda je biti sam?
Ne slažeš se? -Reći ću ti sutra.
Otići ću na misu.
Da se pričestiš? -Želim da slušam muziku.
Orguljska muzika je divna, ali turobna. -To je sve što znam.
Nikad nisi slušala orkestar? -Ne.
Ti?
Pričaj mi o tome.
Nije lako opisati muziku.
Šta je to?
Delo koje volim.
Je li radosno?
Nije radosno, ali je živahno.
Tiče se dolaska oluje.
Insekti je predosećaju.
Postanu uznemireni. Zatim oluja naiđe.
Praćena grmljavinom i vetrom.
Ne mogu da se prisetim...
Čućeš već ostatak. Milano je grad muzike.
U tom slučaju, jedva čekam Milano.
Biće pozitivnih stvari.
Govori to, sa vremena na vreme,
utešiću se.
Kako je bilo na misi?
Izgledaš raspoloženo. -Dosta sam pevala.
Već me napuštaš?
Hoćeš li doći sutra?
Da.
U samoći spoznajem slobodu o kojoj si pričala.
Ali se oseća tvoj izostanak.
Portret je završen.
Jesi li zadovoljna njime?
Rekla bih.
Pogledajmo ga.
Mogu li vas zamoliti za uslugu?
Slobodno.
Volela bih da ga prvo njoj pokažem.
I da joj lično kažem istinu.
Jasno mi je.
Veoma si joj draga.
Otkud znate?
Govori o tebi.
Eloiz...
Imam da ti kažem nešto.
Ja sam slikarka.
Došla sam tebe da naslikam.
Završila sam tvoj portret.
Sada razumem zašto si pohvalila čari izgnanstva.
Obuzela te je krivica.
Odlaziš?
Danas. Sa tvojom majkom.
Onda ću se danas kupati.
Pa, umeš li da plivaš?
Još uvek to ne znam.
Gledala si me?
Umeš da plutaš.
Vratimo se nazad.
To objašnjava sve tvoje poglede.
Nemaš komentar?
Jesam li to ja?
Ovako me doživljavaš?
Ne samo ja.
Kako to misliš, "ne samo ti"?
Postoje pravila, konvencije, ideje.
Hoćeš da kažeš da nema života u meni?
Nema prisustva?
Tvoje prisustvo je satkano od prolaznih momenata kojima možda fali istine.
Nije baš sve prolazno.
Neka osećanja su duboko ukorenjena.
Mogu da razumem činjenicu da meni nije blisko.
Tužno je što tebi nije.
Kako znaš da mi nije blisko?
Nisam znala da si umetnički kritičar.
Nisam znala da si slikarka.
Idem po majku.
Nije valjala. Počeću iznova.
Mora da se šališ.
Oprostite.
Nije bila zadovoljavajuća. -Onda si nesposobna.
Možeš da odeš.
Ostaće.
Ja ću joj pozirati.
Zaista?
Zašto?
Od kakvog je to značaja za tebe?
Nikakvog.
Neće me biti nekoliko dana. Očekujem da bude gotova, kad se vratim.
Ja odlučujem, ne ti.
Jasno?
Pozdravi se kao kad si bila mala.
Sedi.
Okreni grudi ka meni.
Još malo.
Blago okreni glavu.
Stavi ruku tu.
Ne tako. Mogu li?
Uhvati ruku.
Obrnuto.
Tako.
Udobno ti je?
Možeš li da ostaneš tako? - Da.
Gledaj u mene.
Godiće vam toplota. Koštice višanja je zadržavaju u sebi.
Hvala.
Obično imam jednu pripremljenu, ali mi kasni mesečnica.
Više od jednog? -Tri puta.
Je li ovo prvi put? -Jeste.
Želiš li dete? -Ne.
Čekala sam da grofica ode, pa da to rešim.
Ne mogu više. -Još malo.
Ne mogu da nastavim.
Ne.
Ne sme da bude u cvetu.
Spremno je.
Hoće li biti dovoljno? -Videćemo.
Da li se i tebi to desilo?
Da.
Iskusila si ljubav.
Jesam.
Kako je?
Teško je to objasniti.
Kakav je osećaj?
Ne mogu da ti pogodim osmeh.
Pomislim da je dobro, a onda nestane.
Bes uvek izbija u prvi plan. -Kod tebe je to slučaj.
Nisam želela da te uvredim.
Nisi me uvredila. -Jesam, vidim to.
Kad si uvređena, uradiš taj pokret rukom.
Stvarno?
Kada si posramljena,
ugrizeš se za usnu.
Kada si iznervirana, ne trepćeš. -Sve znaš.
Oprosti mi, ali ne bih volela da sam na tvom mestu.
Na istom smo mestu.
Tačno na istom.
Dođi ovamo.
Dođi.
Priđi bliže.
Gledaj.
Ako gledaš u mene, u koga ja gledam?
Kada ostaneš bez teksta, dodirneš se za čelo.
Kada izgubiš kontrolu, dižeš obrve.
Kada si ugrožena,
dišeš na usta.
Nisam dirala! -Pobedila sam.
Dirala si. -Pokušaj da se skoncentrišeš.
Tvoj red.
Varaš. -Ne varam, brzo igram.
Nastavi. -Dve.
Dve karte. Dve šestice.
Pobedila sam. -Da, pobedila si.
Tvoj red. Ne, nastavi.
Nastavi.
Otkrij grlo.
Još.
Imaš mog budućeg muža na umu.
Slikaš li i nage modele?
Žene, da.
Zašto ne muškarce?
Nije mi dozvoljeno. -Zašto?
Zato što sam žena.
Je li to stvar pristojnosti?
Pre će biti da nas spreče da stvaramo veliku umetnost.
Lišeni pojma o muškoj anatomiji, glavni predmeti nam nisu dostupni.
Kako se snalaziš?
Radim to u tajnosti.
Toleriše se.
Šta govoriš modelima da ih zabaviš?
Dosadno ti je? -Ne. Interesantna si mi.
Ten ti je danas izvanredan.
Veoma si elegantna.
Divno poziraš.
Lepa si.
To im govorim.
"Svirajući na liri, on zapeva:
O, Bogovi Podzemlja
kod kojih svi mrtvi dolaze.
Dođoh po svoju ženu.
Zmija otrovnica koju je nagazila,
otrovala je i ukrala joj mladost.
Preklinjem Vas,
odpredite nit prerane Euridikine smrti.
Sve će biti vaše. Svi ćemo ovde završiti.
Ove je naše konačno boravište.
Vladate ljudskom rasom.
Nakon što proživi svoj život,
biće vaša.
Ako uskratite mojoj ženi ovu uslugu,
neću se više vraćati.
Možete se naslađivati našoj smrti."
Uverljiv je. -Jeste! -Nadam se da će pristati.
"Po prvi put,
Eumenide zaplakaše,
dirnute njegovim rečima. Ni kraljeva nevesta,
niti poglavar Hada nisu mogli da odole njegovoj molitvi.
Poslaše po Euridiku.
Beše tamo, među nedavnih sena,
i priđe, šepajući od rane.
Vratiše mu Euridiku pod uslovom
da je ne pogleda dok s njom ne izađe
na svetlost dana.
Krenuše ka izlazu u dubokoj ćutnji,
strmom i mračnom stazom, obgrljenom gustom maglom.
Nadomak površine,
iz bojazni da će izgubiti Euridiku i željan da je vidi,
njen voljeni suprug se okrenu
i ona se istog trenutka vrati nazad.
Posegla je za njegovim zagrljajem.
Njene jadne ruke zgrabiše prazan vazduh.
Umirući po drugi put, nije se opirala.
Njegova jedina krivica je što je voleo." -To je grozno.
Jadna žena. Zašto se okrenuo?
Rečeno mu je da to ne radi, ali se on oglušio, bez razloga.
Bilo je razloga. -Mislite?
Pročitaj ponovo.
"Nadomak površine,
iz bojazni da će izgubiti Euridiku i željan da je vidi,
njen voljeni suprug se okrenu."
Nije trebao da je pogleda samo iz straha da će je izgubiti.
To nije dobar razlog. Rečeno mu je da to ne radi.
Ludo je zaljubljen. Ne može da odoli.
Mislim da je Sofi u pravu.
Mogao je da odoli. Njegov razlog nije opravdan.
Možda je napravio izbor. -Kakav izbor?
Odabrao je uspomenu na nju. Zato se okrenuo.
Nije napravio izbor ljubavnika, već pesnika.
"Kazaše poslednje zbogom
koje on jedva ču
i ponovo pade u bezdan."
Možda je ona rekla:
"Okreni se."
Kaže da sam još uvek trudna i da se vratim kroz par dana.
Doći ću s tobom.
A Eloiz?
Ne oseća se dobro. Ne želi da večera.
Pomislila sam da se nisi prepala.
Bila si u pravu.
Prepala sam se.
Da li se svi ljubavnici osećaju kao da nešto izumevaju?
Znam sve pokrete.
Zamišljala sam ih, čekajući te.
Sanjala si me?
Ne.
Mislila sam na tebe.
Još uvek želite da idete sa mnom?
Idem.
Ustaj.
Čekaj.
To je dobro.
Lezi.
Podigni noge.
Tako.
Hvala.
Diši duboko.
Gledaj.
Idi lezi.
Ja ću bdeti nad njom.
Ne ide mi se u krevet.
Sofi?
Spavaš li?
Ne.
Možeš li da ustaneš?
Pomozi joj.
Idi po svoju opremu. Slikaćemo.
Sofi... Dođi ovamo.
Sedi.
Priđi bliže.
Lezi.
Gledaj u nju.
Savij malo leđa.
Sofi... Ispravi glavu.
Prestani s tim. -S čim?
To što radiš.
Uozbilji se.
Budi mirna.
Kupila sam je od neke žene na proslavi.
To je biljka.
Kaže da se od nje leti.
Jesi li je ikad probala? -Nikad.
Hoćeš li? -Sada?
Kaže da produži vreme.
Tvoje oči.
Moraš da piješ.
Ovog puta mi se sviđa.
Možda jer sam te bolje upoznala.
Možda sam se ja promenila. - Možda.
Prethodnu nisi uništila zbog mene.
Učinila si to zbog sebe.
Volela bih i ovu da uništim.
Zašto?
Preko nje te dajem drugom.
Strašno.
Sad kad sam malo tvoja, prebacuješ mi.
Nije tačno. -Jeste.
Znaš da je to istina.
Više nisi na mojoj strani.
Okrivljuješ me zbog onog neumitnog. Moj brak.
Ne podržavaš me.
U pravu si.
Napred.
Reci šta ti je na duši.
Mislila sam da si hrabrija.
I ja sam za tebe to isto mislila.
Tako znači.
Smatraš me poslušnom.
Još gore...
Misliš da sam prepredena.
Zamišljaš moje zadovoljstvo.
Tako izbegavam nadu.
Zamišljaj me srećnu ili nesrećnu, ako ti to pruža mir.
Ali me ne zamišljaj krivom.
Više bi volela da se opirem.
Da. -Tražiš to od mene?
Odgovori.
Ne.
Jesi li videla Eloiz?
Ne. Nije u svojoj sobi.
Dobili smo vesti.
Grofica se vraća sutra. -U redu.
Bićete spremne?
Da.
Oprosti mi.
Majka ti se vraća sutra.
Dođi ovamo. Sa mnom.
Kada ćemo znati da je završena?
U jednom trenutku ćemo stati.
Završeno.
Za koga je to?
Za mene.
Taj crtež možeš reprodukovati do beskonačnosti.
Rado.
Nakon nekog vremena,
gledaćeš je kad pomisliš na mene.
Ja nemam tvoju sliku.
Želiš li moju sliku?
Da.
Koju?
Onu.
Daj mi knjigu.
Reci neki broj. -28.
Oči ti se zatvaraju.
Nemoj da zaspiš.
Osećam nešto novo.
Šta?
Žaljenje.
Nemoj da žališ.
Pamti.
Ja ću pamtiti kad si zaspala u kuhinji.
Ja ću pamtiti...
tvoj mračan pogled
kad sam te dobila u kartama.
Pamtiću kada si se prvi put nasmejala.
Trebalo ti je vremena da postaneš duhovita.
Istina. Traćila sam vreme.
I ja isto.
Pamtiću kada sam prvi put želela da te poljubim.
Kad je to bilo?
Nisi primetila?
Na proslavi, kraj lomače.
Da, želela sam.
Ali, to nije bio prvi put.
Reci mi.
Ne, ti meni reci.
Kada si me pitala da li sam iskusila ljubav.
Mogla sam da kažem da jesam.
I da je to sada.
Pamtiću.
Dobro jutro. -Dobro jutro.
Stigli su.
Veoma dobro.
Za tebe.
Hvala Vam.
Eloiz. Pođi sa mnom.
Za minut. -Ne, odmah.
Imam poklon za tebe.
Oprostićemo se sada.
Zbogom.
Srećan put.
Okreni se.
Prikazala si me kao tužnu.
Bili ste.
Više nisam.
Ponovo sam je videla po prvi put.
Čuvate stražu?
Posmatram reakcije. -Interesuje vas moja?
Ovaj "Orfej" je zlata vredan. Vaš otac je izvežbao ruku.
Slika je moja. Prijavila sam je na njegovo ime.
Obično je portretiran pre okretanja,
ili posle, nakon Euridikine smrti.
Ovde se izgleda opraštaju.
Videla sam je još jednom.
Nije me videla.